O să sun.
"Coordonarea Transplanturilor"
Organizaţia Naţională de Transplant.
- Manuela, Spitalul Ramony Cajal. - Da.
Avem un posibil donator.
Am făcut prima EEG şi familia e de acord.
Dă-mi datele.
Masculin, 35 de ani.
Grupa sanguină?
"0" positiv. Greutate, cam 70 kg.
"Ficat"
"Recipient pentru ficat"
Nici o picătură!
- Cu Dodotis Diapers... - Dodotis!
N-o să simţi nici o picătură!
- Mama! - Ce?
Începe filmul.
Vin.
"Eva Dezgolita".
Întotdeauna schimbă titlul!
"Totul despre Eva" trebuia să fie. "Todo Sobre Eva."
Dar ăsta sună ciudat.
Ce scrii?
Nimic.
Viitori câştigători ai premiului Pulitzer.
Totul despre mama mea.
Mănâncă. Trebuie să mai pui câteva kilograme pe tine.
Într-o zi va trebui să lucrezi pe stradă ca să mă întreţii.
N-ai nevoie de kilograme în plus. Doar de un penis mare.
Unde ai învăţat să vorbeşti aşa?
- Tu ai întrebat. - Era o glumă.
- Dar tu? - Ce-i cu mine?
Ai face trotuarul pentru mine?
Am făcut deja aproape totul pentru tine.
Mănâncă!
Amatorii de autografe! Ei nu sunt oameni.
Sunt doar nişte animale care umblă în haite precum lupii.
Sunt admiratorii tăi.
Nu sunt admiratorii nimănui.
Sunt delicvenţi juvenili, debili mintali.
Admiratori, într-adevăr!
Nu apucă niciodată să vadă o piesă sau un film. Nu stau înăuntru prea mult.
Ei bine, e unul înăuntru chiar acum.
Am adus-o să te vadă. Intră, Eva.
Credeam că ai uitat de mine.
Deloc.
Margo, ea e Eva Harrington.
- Ce faci, draga mea? - Bună.
Ţi-ar plăcea să fii actriţă?
A fost destul de greu să mă fac infirmieră.
Dacă ai fi actriţă, aş scrie roluri pentru tine.
Am fost într-o trupă de amatori când eram tânără.
N-a fost prea rău.
Am o fotografie aici, pe undeva.
Mi-ar plăcea s-o văd.
O s-o caut mai târziu.
Uite, Esteban.
Am găsit o fotografie.
Făceam un spectacol pe texte de Boris Vian.
Cabaret pentru intelectuali.
La mulţi ani!
- Deja? - E miezul nopţii, iubire.
"Music for Chameleons." De unde ştiai că mi-o doream?
Ştiu că-ţi place Capote.
Citeşte-mi ceva, ca atunci când eram mic.
"Prefaţă."
"Am început să scriu când aveam 8 ani."
Vezi? Nu sunt singurul.
"Nu ştiam că mă înrobeam pe viaţă"
"pentru un stăpân nobil, dar fără milă."
"Când Dumnezeu îţi dă un dar, îţi dă şi un bici,"
şi biciul e numai pentru autoflagelare".
Destul ca să te îndepărteze de scris.
Nu fi fraieră.
E o prefaţă minunată.
Cum vrei să-ţi sărbătoreşti ziua?
Vreau să asist la un seminar de-al tău.
De ce?
Scriu o povestire despre tine, pentru un concurs.
Şi aş vrea să te văd jucând într-unul din cursurile de donare de organe.
Bine, trebuie să vorbesc şi cu Mamen.
Ea e psihologul care se ocupă de seminar.
Bine. Fă-o.
Nu cred că-mi place să scrii despre mine.
Soţul dvs. e mort, doamnă.
E imposibil.
Tocmai l-am văzut în ICU. Părea că respiră.
V-am explicat asta, doamnă. Un aparat respira pentru el.
Aţi dori să vă contactăm familia?
N-am familie.
Doar un fiu.
Dumnezeule! Cum o să-i spun asta?
Când era în viaţă, soţul dvs. a spus ceva
despre donarea de organe?
Se interesa de aceste lucruri?
Când era în viaţă se interesa doar de cei vii.
Dar presupun că se interesa şi de viaţa altora.
Nu înţeleg.
Colegul meu vrea să spună că organele soţului dvs.
ar putea salva vieţile altor pacienţi.
Dar avem nevoie de acordul dvs.
Aţi putea să-i faceţi transplant?
Nu chiar. De fapt, e invers.
Acum să discutăm despre ce s-a întâmplat la simulare.
Uită-te când treci strada!
- La ce te gândeai? - Îmi venise o idee.
O idee! Dă-i biletele.
De ce te uiţi aşa la mine? Arăt rău?
Nu, arăţi mai bine ca niciodată.
Uite, acesta trebuie să fie domnul pe care îl aşteptai.
Dvs. nu sunteţi dl. Huntleigh!
Nici dvs!
Unghiile acestea trebuie să fie tăiate
Haina, d-le doctor.
Spune-i să-mi dea drumul!
Te rog!
Dă-i drumul.
Ridică-te.
Sprijină-te de braţul meu...
Domnişoară Du Bois.
Mulţumesc.
Oricine ai fi...
Întotdeauna am depins de bunăvoinţa străinilor.
Haide, iubire. Ce-i mai greu a trecut.
Nu mă atinge. Să nu mă mai atingi, ticălosule!
Hei, vezi cum vorbeşti!
Stella, vino aici.
Nu mă mai întorc în casa asta.
Niciodată!
Aş vrea să iau un autograf de la Huma Rojo.
- La ora asta? - Ce legătura are?
Şi dacă nu iese nimeni?
Să aşteptăm puţin. E ziua mea.
Uite, aproape că a venit toamna.
- Pe curând. - Ne vedem mâine.
Nina Cruz te-a impresionat, nu?
Nu, nu ea. Stella.
Acum douăzeci de ani, montam "Un tramvai..." cu o trupă de teatru din oraş.
Eu o jucam pe Stella.
Tatăl tău era Kowalski.
Într-o zi va trebui să-mi spui totul despre tata.
Tot ce ştiu e că a murit înainte să mă nasc eu.
- Nu e uşor de povestit. - Cred că nu.
Altfel mi-ai fi spus-o până acum.
Aproape că am cerut-o ca un cadou de ziua mea.
Nu sunt sigură că ar fi un cadou plăcut.
Greşeşti. Ar fi cel mai bun.
Atunci o să-ţi spun tot când ajungem acasă.
Să lucrezi la teatru e mai rău decât să fii călugăriţă!
Tu crezi că dacă nu te droghezi toată ziua, înseamnă că eşti călugăriţă!
Da, aşa e!
Strada Alfonso XII, numărul 30.
Haide, las-o baltă!
Fiul meu!
Mâine fac 17 ani, dar arăt mai în vârstă...
Băieţii care stau singuri cu mama lor arată într-un fel aparte,
mai serioşi decât ceilalţi, ca nişte intelectuali sau un scriitori...
În cazul meu, asta e normal, pentru că şi eu sunt scriitor...
"Secţia Terapie Intensivă"
Ea e Lola, de la Ramony Cajal.
Da?
Avem un posibil donator. E în ICU.
Au făcut prima EEG,
dar mama nu şi-a dat încă acordul.
Îmi dai datele?
Nu le am. E băiatul Manuelei.
Manuela pe care o cunosc? Coordonatoarea?
Da. E mort. E îngrozitor.
Din păcate,
rezultatul EEG e aşa cum ne-am temut.
Trebuie să luăm imediat o hotărâre.
"Aprobat de ruda de gradul I"
"Sala de operaţii"
"Inima"
E de la spital!
Trebuie să mergem. Trebuie să sunăm.
- O fac eu. Stai calm. - Sunt calm, dar sună-i.
"Aeroportul Alvedro, Coruna"
"Spitalul regional, Coruna"
"Trei săptămâni mai tarziu"
Suntem afară acum, iubire.
Afară, în sfârşit!
Arată bine. Cine ar fi crezut?
El cu siguranţă, nu.
Simt că pot să respir ca înainte.
- Chiar mai bine. - Cu inima unui tânăr de 18 ani.
- O să-ţi fac nişte plăcintă cu mere. - Nu, trebuie să aibă grijă.
Aseară, Mom mi-a arătat o poză de când era tânără.
Jumătate din ea lipsea.
N-am vrut să-i spun, dar din viaţa mea lipseşte aceeaşi jumătate.
Eram îngrijorată.
Credeam că n-o să mai suni.
Te-am sunat cum am ajuns la Madrid.
Adică în Argentina.
Te-am sunat de mai multe ori...
dar cred că aveam numărul mătuşii tale greşit.
Nu am fost în Argentina, Mamen. Am fost la Coruna.
De ce ai fost acolo?
M-am dus după inima băiatului meu.
Cine ţi-a spus? De unde ai ştiut?
M-am uitat în fişiere
şi am găsit numele şi adresa din formularul de transplant.
N-ar fi trebuit.
E o greşeală şi cea mai sigură cale de a înnebuni.
- Uită-te la mine, la mine! - Ştiu asta.
Cel mai bun lucru pentru mine e să plec de la NTO şi din Madrid.
- N-am spus asta. - Dar asta crezi... şi ai dreptate.
Cred că nici nu mai despachetez.
Nu eşti în stare să mergi singură. Eşti bolnavă.
Trebuie să te odihneşti şi să te faci bine.
O să stau aici, diseară.
- Atunci vino la mine. - Vreau să fiu singură, Mamen.
- Încearcă să fii înţeleaptă. - Cum?
Acum şaptesprezece ani am făcut aceeaşi călătorie,
dar în sens invers, de la Barcelona la Madrid.
Şi eu fugeam atunci...
dar nu eram singură.
Îl aveam pe Esteban în mine.
Fugeam de tatăl lui, atunci...
Şi acum... merg să-l caut.
- Merg înainte? - Da, înainte.
Opreşte!
Ticălosule!
Eşti nebună, curvă!
Ticălosule!
- Ce-ai făcut? - L-am lovit cu o piatră.
- Ajută-mă să-l ridic. - Ridică-te. Haide.
Haide, Juan. Ridică-te!
Eşti teafăr? Stai în picioare.
Hai să ne mişcăm.
Haide, repede!
Psihopat idiot!
Uite.
Vezi împrejmuirea aia unde sunt fetele?
Întreabă de Ursula.
Spune-i că te-a trimis Agrado. Te va îngriji ea.
Agrado!
Tu eşti!
Manolita!
Eşti rănită.
Nu, nu, e sângele tău.
Nu e fiindcă mi-ai salvat viaţa, dar chiar mi-a fost dor de tine!
18 ani... Nici un cuvânt, nici o scrisoare, nici măcar un telefon amărât.
Curvo, am crezut că ai murit!
O să-mi povesteşti totul acasă.
Ne oprim întâi la farmacie. Găsim un taxi aici?
Pe aici.
Cu puţin noroc, nu vom fi oprite pe drum.
- Ai cuţitul? - Da şi o piatră, în poşetă.
Hei, dulceaţă.
Uite, îmi pare rău că te-am trezit.
- Hei, vino aici. - Nu. Ce vreţi?
- N-o să te mâncăm. - Ce vreţi?
Lasă-mă pe mine să vorbesc.
Povidon iodin, fire de sutură...
Trombocid, tifon sterilizat şi...
- Alcool ai? - Nu, l-am băut pe tot, aseară.
Adică pentru dezinfecţie.
Nu. Am vaselină, prezervative şi foarte multe bandaje.
- Altceva? - Alcool, te rog.
Oh, Manolita! Barceloneta!
Ce zile frumoase! Îţi aminteşti?
Da. Te rog să nu-ţi mişti capul.
Ştii ceva despre ea?
Despre cine? Lola?
- Din păcate. - Ce s-a întâmplat?
Am luat-o la mine. Era într-o stare proastă.
Ca de obicei, după tot rahatul pe care îl înghite.
Am lucrat toată noaptea pe Camp şi când m-am întors,
curăţase tot locul.
Ceasuri, bijuterii, reviste din anii '70 care erau sursa mea de inspiraţie.
300000 de pesetas.
Ce m-a durut mai tare,
a luat o statuie a Fecioarei pe care mi-o dăruise mama.
De ce? Ea nu crede în nimic!
Doar dacă nu era într-o sectă satanistă şi o vroia pentru vreun ritual.
Văd că nu s-a schimbat.
Să-mi facă una ca asta, după tot ce-mi datorează!
De când ne-am cunoscut în Paris, acum 20 de ani, am fost ca o soră pentru ea.
Ne-am pus ţâţele amândouă. Tu ştii mai bine ca oricine.
- N-ai mai văzut-o? - Nu şi nici nu vreau.
O cauţi?
Da.
Avem nişte treburi neterminate.
De ce ai luat-o pe partea asta?
Nu vrei să-mi spui nimic?
Nu pot.
Altă dată.
Bine.
Numai să nu dispari din nou.
Aş vrea să spun la revedere oamenilor la care ţin,
chiar dacă e doar ca să-mi plângă ochii, târfă.
Nu-mi vine să cred.
Arăt ca Omul Elefant!
Nu exagera. E doar puţin umflat.
Puţin umflat? Unde să mai merg cu faţa asta?
Vino şi mănâncă ceva.
Cum ai intrat în toate încurcăturile astea?
Salata... ce minunat!
Mă doare când mestec!
N-o să mai pot să sug.
N-ar trebui să lucrezi, azi.
Ce pot să fac?
Lola m-a curăţat. Trebuie să lucrez.
Uite, sos de caramel! Şi plăcintă cu carne!
Şi provoleta mea.
Şi eu trebuie să lucrez.
Dacă vrei, ne putem uita amândouă.
Oh, da!
De când ai plecat, n-am mai avut o masă ca lumea.
Şi, bineînţeles, ca model, trebuie să am grijă de faţa mea.
Cel mai rău e că trebuie să arăţi bine
şi că trebuie să fii la zi cu cosmeticele şi chirurgia estetică.
Arăţi excelent!
Nimic nu e ca Chanel, dacă vrei să fii respecabilă.
Chiar arăţi.
Nu arăt un pic a curvă în costumul ăsta?
Cu atât mai bine.
Călugăriţele ajută numai curvele şi homosexualii.
E chiar Chanel?
Nu! Cum aş putea cumpăra Chanel veritabil cu toată foametea din lume!
Tot ce am veritabil sunt sentimentele...
Şi kilogramele astea de silicon care cântăresc o tonă.
Mă simt bătrână, Manolita şi nu e vârsta de vină,
e din cauza bătăii.
Bătaia pe care am mâncat-o timp de 40 de ani!
- Bună. - Intră.
Căutaţi pe cineva? Vă pot ajuta cu ceva?
Vrem s-o vedem pe fata care merge la Camp.
Cea drăguţă.
Sora Rosa. E înăuntru. Mergeţi înăuntru.
Mulţumesc.
Rosa, uite. Vizitatori.
Ce-ai păţit la cap?
Nimic. Bătaie. Riscurile meseriei.
- Putem vorbi? - Bineînţeles.
Să mergem în camera de alături. E mai multă linişte.
Prietena mea şi cu mine vrem să nu mai facem trotuarul,
dar avem nevoie de lucru.
Spălăm scările, orice. Nu contează.
Nu prea mai e altceva.
Păi, gunoier sau instructor de lucru manual.
Broderii, flori artificiale.
Cred că prefer gunoier.
Ce ştii să faci, în afară de trotuar?
Am lucrat ca bucătăreasă.
Ea e aproape chirurg.
Uită-te la faţa asta. Ea a făcut-o.
Mai bine decât tipul ăla, Pitan. Compatriotul lui Lola.
Chiar aşa? Ai mai auzit ceva de ea?
N-am văzut-o de 18 ani.
A spălat putina.
A fost pe aici.
Trebuie să fie vreo 4 luni de atunci.
Am ajutat-o în cura de dezintoxicare,
dar apoi a dispărut.
Aş vrea s-o vad înainte să plec în El Salvador.
El Salvador?
Poate mă înscriu.
Întotdeauna am crezut că pot reuşi în Lumea a Treia.
Atunci vino cu mine. N-o să fiu atât de singură.
Pe stradă e mai rău pe zi ce trece.
Curvele o duceau rău oricum, dar travestiţii ne dau afară.
Nu suport travestiţii. Sunt nişte saci de rahat.
Confundă travestiul cu un circ.
Mai rău, cu clovnii!
O femeie înseamnă părul ei, unghiile,
buzele pentru ca să fii curvă sau ca s-o iei sus.
Adică, ai văzut vreodată o femeie cheală?
Nu-i suport. Sunt nişte rahaţi!
Mă îndoiesc că sunt mulţi travestiţi în El Salvador,
căci sunt în plin război.
Da? Nu ştiam.
Înlocuiesc nişte infirmiere care au fost ucise.
Nu sunt sigură că vreau un război acum.
Esti teribilă, Agrado.
Deci ai fost bucătăreasă.
Da.
Cine? Ea?
Cea mai bună!
Ce surpriză!
Bună, mamă.
Te deranjăm?
Nu contează. Te vedem atât de rar.
- Ea e Manuela. - Încântată de cunoştinţă.
Hai, intră. Nu sta acolo.
Mamă, Manuela e bucătăreasă
şi cum Florinda a plecat, m-am gândit...
Mulţumim, dragă. Vicenta şi cu mine ne descurcăm.
Dar cum? Numai tata are nevoie de doi oameni.
- El unde e? - Afară, cu câinele.
- Singuri? - Bineînţeles.
Şi dacă se rătăcesc?
Câinele ştie drumul spre casă. Stai liniştită.
Ce păcat! Chiar voiam să-i văd.
Vom merge să-i căutăm, dar mai întâi trebuie să vorbim.
Să mergem în birou.
Îmi pare rău că ai venit degeaba.
- Nu-i nimic. - Încearc-o câteva zile.
Gândeşte-te la tata. Manuela e infirmieră.
- Şi bucătăreasă? - Da.
Prefer să-l îngrijesc singură pe tatăl tău.
Înţeleg. Mulţumesc, oricum. Eu plec.
La revedere.
- Manuela. - Da?
Aşteaptă-mă. Nu durează.
Cum îndrăzneşti să aduci o curvă aici!
Nu e uşor să găseşti un ajutor care să ţină cu tine.
Dar o curvă!
Ăsta nu-i un motiv să fii nepoliticoasă.
Nu-mi place ca străinii să mă vadă când forjez Chagalls.
Nu înţelegi?
Manuela nu mai e o curvă. A renunţat.
De când o cunoşti?
De azi dimineaţă.
De azi dimineaţă? Eşti incredibilă.
Munca mea e să ajut oamenii
chiar dacă abia i-am cunoscut.
Ei bine, a mea nu e.
Nu te uita aşa la mine. Nu înseamnă că sunt intolerantă.
- Îţi propun un târg. - Un târg?
Îi dau femeii o şansă dacă nu pleci în El Salvador.
Mamă, nu-mi mai da şi tu motive de îndoieli. Am destule.
Aşa şi trebuie. Călătoria asta e sinucidere!
Nu, e paricid!
Bine, trebuie să plec.
Mă aşteaptă Manuela.
Sigur! Orice curvă, orice salvadorian, e mai important decât părinţii tăi!
- Nu începe, mamă. - Ar trebui să te vadă un psihiatru.
Nu i-ar strica asta nici uneia din noi.
Nu voiai să-l vezi pe tatăl tău şi pe câine?
Altă dată.
Te simţi bine?
La revedere, mamă.
- Bună, Vicenta. - Rosa, iubire.
- Ce slabă eşti. Nu mănânci? - Ba da.
- Ai văzut o blondă coborând? - Nu.
- Adio. - Ai grijă şi să mănânci!
"Un tramvai numit dorinţă".
Îmi pare rău pentru mama mea.
Îmi pare rău.
Mergem?
Nu mă înţeleg cu mama. Mă enervează.
- Tu ai părinţi? - Au murit.
Deci eşti singură.
Aşa cred.
Arăţi îngrozitor.
Nu mă simt prea bine.
Îmi vine să vomit.
Am...
Uite.
Ai fost la vreun doctor?
Ar trebui. S-ar putea să fie gastrită.
Putem să mergem la tine până îmi trece?
Păi...
Ai unde să stai?
Am închiriat ceva, dar nu e mobilat.
E deranj destul de mare.
M-am mutat acolo acum 4 zile.
Vrei să te întinzi puţin?
Nu, o să stau aici pe sofa
până îmi trece.
O să scot asta.
Cine-i băiatul ăsta drăguţ?
Fiul meu.
Credeam că eşti singură.
A murit într-un accident.
Oh, îmi pare rău!
Nu te atinge de carnet, te rog.
Haide, iubire. Ce-i mai greu a trecut.
Nu mă atinge! Să nu mă mai atingi vreodată, ticălosule!
Hei, ai grijă cum vorbeşti!
Stella, vino aici.
Nu mă mai întorc în casa asta.
Niciodată!
"Garderoba".
Intră, Nina.
Nu sunt Nina. Sunt Manuela.
N-ar trebui să fii aici.
Nina a plecat.
Ce?
Unde e Nina?
Nu ştiu. Am văzut-o plecând în fugă.
A zis că mă aşteaptă la garderobă!
Nu-mi vine să cred.
Au trecut doar două săptămâni.
Nu poate să-mi facă asta.
Ai maşină?
Nu. Unde vrei să mergi?
Nu ştiu.
Ai carnet?
Da.
Să nu spui nimănui, dar Nina are probleme cu drogurile.
Ştii unde poate să meargă pentru o doză acum?
Nu, dar e uşor de aflat.
Mulţumesc.
Oricine ai fi...
Întotdeauna am depins de bunătatea străinilor.
Nu ştiu să conduc.
Nina conducea.
- Vrei? - Nu, mulţumesc.
M-am apucat de fumat din cauza lui Bette Davis.
Ca s-o imit.
La 18 ani, fumam deja ca un coş de sobă.
De-asta mi-am luat numele de Huma.
Huma e un nume foarte frumos.
În viaţa mea nu e decât fum.
Totuşi ai avut şi succes.
Succesul nu are nici gust nici miros.
Şi când te obişnuieşti cu el, e ca şi cum n-ar exista.
Doamne, unde s-a dus fata asta?
Cred că ea e!
Stai aici. Mă duc eu.
E un ticălos. Sfâşie pe toată lumea.
Da şi de vreme de nu sunt de pe aici...
Nu mă atinge.
Ascultă, Nina.
Te aşteaptă Huma.
Cine dracu eşti tu?
E în maşină.
Am totul.
- La dracu, poşeta! - Da, am o poşetă.
Şi extasy.
- Cine e? - Rosa.
- Bună. - Ce mai faci?
- Eşti singură? - Abia m-am trezit.
Aşa târziu?
Am fost în oraş până noaptea târziu.
- Un prânz, ceva? - Nu, mulţumesc.
- Nu ţi-e foame? - Deci nu te mai duci pe stradă.
Chiar când găsisem un alt fel de a câştiga bani.
Spune-mi. Nu sunt prostituată.
Mi-au tras-o destui, dar nu sunt prostituată.
De ce m-ai minţit?
A fost ideea lui Agrado. Rochia a fost tot a ei.
Atunci spune-mi: Care-i celălalt fel de a câştiga bani?
Mor de curiozitate.
Cât mi-ai lua dacă aş vrea să închiriez o cameră?
Să închiriezi o cameră? De ce?
O să plec din centru câteva luni.
Şi El Salvador?
Nu mă simt prea bine.
Nu pot călători aşa.
De ce vrei să te muţi aici dacă eşti bolnavă?
Sunt însărcinată.
Însărcinată?
Ce ai de gând să faci?
Să-l păstrez, bineînţeles. Tu ce te-ai aştepta?
Mă gândesc că va fi mai puţin scandal aici.
Tatăl tău nu te poate ajuta?
Tata! Dumnezeu ştie unde e.
Dar ştii cine e, nu?
Normal. Drept cine mă iei?
Îmi pare rău.
E compatrioata ta, Lola.
Curvă ticăloasă şi împuţită!
Ce ţi-a venit?
Ce mi-a venit?
În câte luni eşti?
Cred că în trei luni.
Dar sunt foarte îngrijorată.
Îngrijorată? Nu mă surprinde!
Am sângerat azi dimineaţă.
Ai fost la vreun doctor?
O să mă duc la Spitalul del Mar mâine.
Voiam să ştiu dacă poţi veni cu mine.
Da, bineînţeles.
Mulţumesc.
Şi cu camera?
Îmi pare rău.
Nu poţi să stai aici.
Bună seara. Pot să intru?
Bună! Te aşteptam.
N-am ştiut unde să-ţi trimit poşeta.
Uite.
Mulţumesc.
E totul acolo?
Da, totul.
- Mulţumesc pentru seara trecută. - N-ai pentru ce.
Mi-ar plăcea să mai vorbim, dar nu prea am timp.
- Pot să te ajut? - Poţi să mă închei la nasturi?
Bineînţeles.
Cum te cheamă?
Ţi-ar plăcea să lucrezi pentru mine?
- Şi ce să fac? - Totul.
Tot, mai puţin să te culci cu mine. M-am săturat de Nina.
Păi, adevărul e că tocmai îmi căutam o slujbă.
Am nevoie de un asistent. Cineva în care să am încredere.
- Pe mine nu mă cunoşti. - Ce am văzut aseară a fost suficient.
Dar Nina mă urăşte.
Nina urăşte pe toată lumea, inclusiv pe sine şi pe mine.
Păi...
când încep?
- Chiar acum, dacă poţi. - În regulă.
Întreab-o pe Nina ce vrea la cină.
- Eu aş vrea o esqueixada. - Altceva?
Ai putea să aduci un calmant pentru Nina? E cam nervoasă astăzi.
- Am Lexatin. - Minunat!
Să nu pomeneşti de tata.
De ce îţi displace Lola aşa de mult?
Lola are ce e mai rău dintr-un bărbat
şi ce e mai rău dintr-o femeie.
Să-ţi povestesc ceva.
Am avut o prietenă care s-a căsătorit de foarte tânără.
După un an, soţul ei a plecat să lucreze la Paris...
Urma să o sune după ce se aranja mai bine.
Au trecut doi ani.
Soţul a strâns ceva bani şi a venit în Barcelona ca să deschidă un bar.
Ea a venit aici ca să i se alăture.
Doi ani nu e atât de mult,
dar soţul ei se schimbase.
N-o mai iubea.
Schimbarea a fost mai degrabă fizică.
Dobândise o pereche de ţâţe mai mari decât ale ei.
Oh, înţeleg.
Prietena mea era foarte tânără.
Era într-un loc străin.
Nu avea pe nimeni.
În afară de ţâţe, soţul nu se schimbase prea mult,
aşa că până la urmă l-a acceptat.
Femeile ar face orice pentru a nu fi singure.
Femeile sunt mai tolerante, dar asta e bine.
Suntem tâmpite...
Şi puţin lesbiene.
Ascultă sfârşitul poveştii.
Prietena mea şi soţul cu ţâţele
şi-au deschis un bar aici, în Barceloneta.
El îşi petrece ziua într-un bikini minuscul, agăţând tot ce poate
şi făcându-i ei viaţa amară dacă poartă şi ea bikini
sau chiar şi o fustă mai scurtă.
Ticălosul!
Cum poate cineva să facă pe masculul cu o pereche de ţâţe ca alea?
Luaţi loc.
- Cine e pacientul? - Ea e.
Deci?
Sora mea e însărcinată.
Credem că sunt deja 3 luni.
Asta e prima consultaţie.
Ieri şi azi am sângerat puţin.
Întindeţi-vă şi dezbrăcaţi-vă de la mijloc în jos.
Nu-ţi face griji.
- Pune-ţi asta. - Mulţumesc.
Conform analizei cu ultrasunete, fetusul pare normal.
Locuiţi împreună?
- Nu. - Da.
Da sau nu?
Locuieşte cu mama, dar încă nu i-a spus nimic.
Aveţi tensiunea mare de obicei?
Da, am hipertensiune.
Există riscul unui avort spontan.
Trebuie să vă deplasaţi cât mai puţin posibil.
Dar trebuie să mă duc la serviciu.
Singurul dvs. serviciu acum este să vă odihniţi şi să nu faceţi prostii.
Spuneţi-i mamei să-şi verifice şi ea tensiunea.
Trebuie să urmeze un regim sărac în sare şi cu multă odihnă.
O să-i comunic.
D-le doctor, lucrez cu oameni cu grad ridicat de risc,
aşa că aş vrea să fac şi un test SIDA.
Ce serviciu aveţi?
Este asistent social.
Când putem ridica rezultatele?
În două săptămâni.
Trebuie să-i spui mamei.
Ai nevoie de îngrijire.
Am găsit ieri o slujbă, aşa că o să fiu plecată toată ziua.
Ascultă.
N-ai nici un drept să-mi ceri să-ţi fiu mamă.
Ai deja una, chiar dacă nu-ţi place.
Nu ne alegem părinţii. Sunt cine sunt.
Oh, Doamne!
Te rog nu mă şantaja!
Nu ştiu dacă a fost bine să sun la clinică.
Ce altceva puteai face?
Nu pot s-o cred şi să continui să stau cu Stanley.
Atunci n-o crede. Importanţi sunteţi tu şi copilul.
Şi dacă ea mi-a spus adevărul?
Blanche?
Blanche nu e în stare să spună adevărul
chiar dacă ar vrea, săraca.
Unde mi-e inima?
Cutia ei de bijuterii. E în formă de inimă.
Cred că e pe aici pe undeva. Uite-o.
- Îmi trebuie lănţişorul. - Îl căutăm noi.
Care-i numele domnului?
Huntleigh.
A sunat cât am fost la baie?
- Nu. - Ce ciudat!
De ce te uiţi aşa la mine? Arăt rău?
Nu, arăţi mai bine ca niciodată.
- O să arăt şi mai bine cu lănţişor. - Te ajut?
Deci pleci într-o călătorie.
Ce noroc ai. Sunt verde de invidie..
Uite.
Trebuie să fie domnul care a venit la tine.
"Două săptămâni mai târziu"
- Al doilea apel. Cincisprezece minute. - Intră.
- Încă n-au ajuns? - Nu ştiu unde sunt.
Am fost toată ziua la studioul TV.
- Unde e Nina? - Nu a fost cu tine?
Am lăsat-o acasă, în pat.
- În pat? - Ce s-a întâmplat?
Cred că s-a intoxicat de la mâncare. Se simţea rău azi dimineaţă.
De ce nu mi-ai spus când am sunat?
N-am vrut să te neliniştesc.
- A văzut-o vreun doctor? - Da.
Are gastro-enterită, dar mâine va fi bine.
Deci anulăm spectacolul?
Aş vrea să vorbesc cu Huma, te rog.
Da, aşteaptă afară.
Cinci minute.
Bine!
- Spune-mi adevărul. - E distrusă. Nici să vorbească nu poate.
A plecat după ce ai plecat tu. Nu ştia că o să trec pe aici.
Credea că o să fiu cu tine.
Acum ce facem?
Dacă n-o să-ţi provoace un atac de cord, aş putea să joc eu rolul.
Îl ştiu pe de rost fiindcă l-am auzit la difuzoare.
Dar ştii să joci?
Pot să mint foarte uşor şi sunt obişnuită să improvizez.
Am văzut.
Fiul meu spunea că sunt o actriţă bună.
Nici n-am ştiut că ai avut un copil!
Al treilea apel. Cinci minute.
Huma, ce facem? Nu mai putem aştepta.
La mulţi ani, Blanche.
Ăsta e cadoul tău.
Mulţumesc, Stanley. De ce te-ai deranjat?
Sper să-ţi placă.
Păi, e...
Un bilet de autobuz.
Un bilet pentru marţi.
Insinuezi că ar trebui să plec?
Ce crezi?
- De ce i-ai făcut asta? - M-am săturat de insultele ei.
M-am săturat ca voi două să şoptiţi mereu pe la spatele meu!
Te rog, nu pleca!
- Dă-mi drumul. Mi-ai rupt tricoul! - Brută!
Brută? Eram o brută când ne-am cunoscut.
Dar ţi-aş aminti că asta n-a fost niciodată o problemă pentru tine.
Într-o zi mi-ai arătat o poză a casei,
o clădire cu multe coloane.
Te-am scos dintre coloane şi te-am învăţat să fii fericită.
Am râs şi am fost fericiţi împreună
până când a apărut sora ta, Blanche.
Ce s-a întâmplat?
Du-mă la spital, te rog!
Felicitări pentru seara trecută. Am auzit că ai fost magnifică.
Nici nu-ţi imaginezi. Ce păcat că n-ai fost.
Mă simt îngrozitor. Agrado m-a sunat să-mi spună.
Cred că a sunat jumătate din Barcelona!
Faci tot ce ţi-a spus doctorul?
- Tocmai am fost la el. - Şi?
- Am fost pentru rezultate. - Am uitat că azi trebuia să le iei.
Sunt seropozitivă.
O să facem testele încă o dată.
De ce naiba ai pus-o cu Lola?
Nu ştii că şi-a tras-o 15 ani la rând?
În ce lume crezi că trăieşti?
Nu ştiu.
Ai vorbit cu maică-ta?
Colegi?
Nu.
Mergem după lucruri şi te muţi aici.
Mulţumesc.
- Bună. - Bună, Alex.
Ai fost grozavă aseară.
Mulţumesc.
- Bună seara. - Ea e d-şoara Goody Two-Shoes.
- Ce e? - Ce e?
Tu ai pus totul la cale, curvă!
Nina, nu fi nesimţită.
La fel ca Eve Harrington. I-ai învăţat special rolul.
La dracu, e imposibil să-l înveţi de la difuzoare.
Tu mă crezi proastă?
Difuzoarele m-au ajutat să mi-l amintesc.
Ştiu rolul Stellei de ani de zile.
- Chiar aşa? Ce coincidenţă! - Dacă ai şti măcar.
Ce ţi-am spus?
Ce căutai aici în prima seară?
Sau şi asta a fost o coincidenţă?
Nu, nu a fost o coincidenţă.
N-o să vă mai deranjez. Îmi iau lucrurile şi plec.
Manuela, cred că ne datorezi o explicaţie.
"Un tramvai numit dorinţă" mi-a marcat viaţa.
Acum douăzeci de ani jucam rolul Stellei cu un grup de amatori.
Acolo l-am întâlnit pe soţul meu.
El îl juca pe Kowalski.
Acum două luni am văzut montarea ta în Madrid.
Eram cu fiul meu.
Era în seara zilei lui de naştere.
Ploua intens, dar noi aşteptam afară
pentru că voia un autograf de la tine, Huma.
Era o nebunie să stăm în ploaie,
dar era ziua lui şi n-am putut să zic nu.
Voi două v-aţi urcat într-un taxi şi el a fugit după voi.
O maşină a dat peste el.
A fost omorât.
Asta e explicaţia.
Asta e explicaţia, Huma.
Mişcă, Rosa. Nu pot să trec.
Ce faci aici?
Bună. Am venit să-ţi plătesc.
Ai plecat ieri fără să-ţi iei banii.
Aceasta e sora mea, Rosa.
- Bună. - Ce mai faci?
Lasă-mă să te ajut.
Să luăm liftul.
- Unde e Nina? - Am lăsat-o cu Mario. Îţi trimite salutări.
Lasă bagajele aici.
Du-te şi te odihneşte puţin, Rosa.
- Nu sunt obosită. - Nu te mai opune.
Stai jos.
- Ceva de băut? - Nu, mulţumesc.
E ca o fetiţă.
N-am putut să dorm toată noaptea cu gândul la fiul tău.
Îmi amintesc perfect chipul lui în ploaie...
şi carnetul din mâna lui.
Pot să-l văd, acum.
Nu vreau să vorbim despre fiul meu.
Nu pot.
În afară de a ne cere scuze, Nina şi cu mine am dori să te întorci.
Rosa e bolnavă.
Are nevoie îngrijire toată ziua.
N-o pot lăsa singură. Îmi pare rău.
Nu ştiu ce ar trebui să fac.
De ce n-o internezi pe Nina într-o clinică?
Dacă nu respectăm contractul, compania mă dă în judecată.
Găseşte un înlocuitor
şi încheie cu compania.
Nu pot să joc fără Nina.
S-a agăţat de droguri, dar eu m-am agăţat de ea.
- Cine era? - Agrado.
Şi ai primit-o?
Trebuia să-i spui că avem treabă.
Mă gândesc la tine.
Vino şi întinde-te aici şi nu te mai mişca de colo colo.
Ce ţi s-a întâmplat, mai exact?
Un accident.
Ce fel?
De ce nu m-am gândit înainte? Agrado poate să-mi ţină locul.
Bineînţeles!
Cea pe care nu voiai s-o primeşti?
Asta e ceva între noi, dar e perfectă pentru tine.
Ce vârstă are Agrado?
E destul de în vârstă. Între treizeci şi cincizeci.
Agrado e numele ei adevărat?
Nu, e un nume de scenă. Ca Huma.
Ştii de ce mi-am luat numele de Huma?
Da.
Mi-a spus Manuela.
Ce altceva ţi-a mai spus?
Totul. Mi-a spus totul.
Despre tine şi despre Nina,
despre droguri...
şi că se va termina rău.
Chiar aşa? Şi ce-a mai zis?
Sunt foarte curioasă.
Şi că eşti minunată ca actriţă,
dar ca persoană eşti foarte zăpăcită.
Şi mai ce a zis?
Că nu trebuie să spun nimic.
Ce ai în geantă?
- Prăjituri şi îngheţată. - Pentru ce?
Ca să-ţi sărbătorim succesul, târfuliţă.
Mulţumesc. Intră.
Oh, ce surpriză!
Trei fete singure într-o casă goală
îmi amintesc mereu de "Cum să te măriţi cu un milionar".
- Cum te simţi, surioară Rosa? - Huma, ea e Agrado.
Plăcerea e de partea mea. Eu sunt "fanii."
Ce mai faci?
Huma, eşti o zeiţă, o legendă vie.
Cum spuneam, eu sunt "fanii" la plural,
dar Manuela mea a fost prea mult în seara aia.
Doamne, cum am mai strigat la spectacol!
Tu n-ar trebui să fii în El Salvador?
Ba da, dar nu mă mai duc acum. Stau aici.
Agrado, nu mai lucrez pentru Huma.
Înainte să vii, ne gândeam că ai putea să-mi ţii locul.
Eu s-o joc pe Stella?
Mai degrabă mă văd drept Blanche.
Mă înlocuieşti pe mine, nu pe Nina şi cu atât mai puţin pe Huma.
Mulţumesc, Manuela, dar eu nu...
Încearc-o câteva zile. Nu e aşa neinspirată precum pare.
Ba sunt, Huma şi chiar mai rău. Chiar acum, nu înţeleg nimic.
Atunci îţi dau ţie sticla să te înveseleşti puţin.
Am adus îngheţată.
Hai să bem ceva şi să ne relaxăm puţin.
Aduc eu pahare.
Eu mănânc doar îngheţată. Nu pot să beau.
Bine, eu o să beau puţin.
Hei, ce-i cu Manuela? Nu pare a fi în apele ei.
Nu i s-a urcat succesul la cap, nu?
Vrea să te dea Humei.
Cred că Prada e ideală pentru o călugăriţă.
Problema mea e tot ce mi se potriveşte, aşa că sunt foarte eclectică.
Am avut degerături de când am venit la Barcelona.
Oh, chiar aşa?
S-a terminat. Să mai cer?
Eu aş mai vrea, dar nu.
- Unde e baia? - Drept înainte.
Mă scuzaţi.
Spune-mi şi mie ce se întâmplă aici. Nu sunt o străină.
- Îţi spun mâine. - Nu, te rog!
Ea nu ştie să-şi ţină gura.
Ba ştiu foarte bine cum să mi-o ţin.
Am trecut drept o lady englezoaică, deci nu se prinde.
Sunt un model de discreţie, chiar şi când sug penisul cuiva.
Am supt o grămadă de penisuri în locuri publice
şi nimeni n-a observat, cu excepţia persoanei implicate.
Au trecut secole de când am supt un penis!
Ador cuvântul "penis."
Şi "mădular"!
Trebuie să plec.
- Te simţi bine? - Ce?
- Te simţi bine? - Mai bine ca oricând.
O poţi ajuta să găsească un taxi?
Aproape uitasem. Asta e pentru tine.
Mulţumesc.
- Bine, pa, fetelor! - Adio
Trebuie să mă înveţi să latru.
Cred că am fost cam nesimţită cu Huma. Am spus tot felul de lucruri.
Da? Nu contează.
Sunt prea diferite ca să fie surori, nu?
- Sunt surori? - Manuela aşa zice.
Ei, dacă zice ea...
- Cred că toate vorbiţi prostii. - Trebuie să ajungi să ne cunoşti.
Ştii să conduci?
- Am condus şi camioane. - Da?
La Paris, înainte să-mi pun ţâţele.
După aia am lăsat camioanele şi m-am făcut curvă.
- Ce interesant. - Foarte.
Un cec.
- 150,000. - Ce generos!
Ce e?
Autograful lui Huma, pentru Esteban.
Dragă Esteban: Acesta e autograful pe care nu ţi l-am dat
şi nu pentru că n-ai fi încercat..
Am fost o nebună să pun perlele înaintea vinului.
- Adică eu? - Tu şi prietenul tău, Mr. Mitchell.
A venit să mă vadă şi a repetat calomnia pe care i-ai spus-o.
- Aşa că l-am dat afară. - L-ai dat pe Mitch afară?
S-a întors cu un buchet de trandafiri să-şi ceară iertare.
"Iartă-mă", a spus, dar unele lucruri nu se pot ierta.
Cruzimea nu se iartă.
E unul din lucrurile de neiertat.
Deci?
- Şi tu înveţi rolul? - Sigur că nu.
- Ar trebui, în caz că... - Crezi?
Aş putea să am puţină intimitate?
Deci vrei să te aranjezi? Nu poţi să aştepţi până la sfârşit?
Dacă ştii, de ce mai întrebi?
Dacă nu vrei să-i spun lui Huma, fă-o la baie.
N-am nevoie să văd aşa ceva.
Am înţeles.
Ţine şi tu ochii la uşă.
Ştiu că dacă eşti tânără... Bine, nu eşti nici copil,
nu preţuieşti lucrurile astea.
Dar eşti drăguţă, bine proporţionată...
Cam micuţă, dar drăguţă.
Ai pierdut în greutate...
Bine, cu toate drogurile...
Dar important este că ai pierdut în greutate.
Ai talent...
Limitat, dar îl ai.
Şi, mai presus de toate, o femeie care te iubeşte.
Şi tu le dai pe toate pe droguri.
Crezi că merită? Ei, nu prea.
Nu merită.
Le-am dat pentru puţină linişte. Haide, ajută-mă.
M-am făcut ca o scândură.
În comparaţie cu tine.
Ce obicei urât!
Nu te-ai gandit niciodată să renunţi la el?
N-aş avea de lucru.
Clienţii vor să fim pnemuatice şi să atârne bine.
Reumatice? Băieţii nu sunt aşa ciudaţi.
Nu reumatice. Pneumatice.
O pereche de ţâţe la fel de tari ca şi cauciucurile de maşină
şi un penis mare.
Arată-mi penisul tău.
Nu ţi se potriveşte.
Poate c-o să-mi placă şi mie.
Ai şi aşa destule probleme.
Gata, du-te acum. Să nu verşi pe cineva.
Spectatorilor le place. Ei cred că e pentru că sunt însărcinată.
Nu eşti însărcinată în scena aia. Ai o păpuşă.
Aşa e.
Mai târziu îmi arăţi penisul?
Ţi-l arăt şi poţi să-l lingi.
Tinerii ăştia încearcă orice!
"Câteva luni mai târziu"
O să-i spun Esteban.
Copilul tău?
De ce?
După al tău.
Copilul ne aparţine amândurora.
Dacă ar fi chiar aşa.
Dacă am fi singure în lume...
fără angajamente.
Tu şi copilul tău, doar pentru mine.
Dar tu ai familie.
O să-ţi fac părul şi o să te aranjez puţin.
- De ce? - Îmi place când arăţi bine.
Am sunat-o pe mama ta.
Vine azi să te vadă.
Mama?
Ai o mamă. Ai uitat?
Şi ce să-i spun?
Că o iubeşti... Nu ştiu.
Intră, Huma.
Nu, nu e Huma. Pot să intru?
Bineînţeles, Mario. Intră.
- Ai venit foarte devreme. - Da.
- Ce faci? - Calc puţin.
S-a întâmplat ceva?
N-am dormit prea bine azi noapte.
Am fost nervos toată ziua.
Îmi faci şi mie un sex oral?
Nu puteţi să vă băgaţi în cap că m-am lăsat de meserie?
Nu vreau să crezi că...
Dar cum am fost nervos toată ziua...
Ziceam că un sex oral m-ar relaxa.
Fă-mi tu mie unul. Şi eu sunt nervoasă.
Bine, ar fi prima oară când sug penisul unei femei...
Dar dacă trebuie s-o fac...
Toată compania e obsedată de penisul meu!
Nu e singurul de aici. Tu n-ai penis?
Ba da.
Te roagă lumea să le sugi penisul pentru că şi tu ai unul?
- Te roagă? - Nu.
Bine, atunci?
Uite, ţi-aş suge-o ca să-ţi arăt că sunt deschisă...
şi că sunt sensibilă la aceste lucruri.
Unde naiba e telefonul?
Alo?
Bine, stai liniştită. Am eu grijă de tot.
Mergem la mine în cameră? În caz că vine Huma...
Huma n-are cum veni. E la spital, cu Nina.
- Ce s-a întâmplat? - Aproape că s-au omorât una pe alta.
La dracu!
Uite.
Trebuie să anulăm spectacolul.
- Nu spune nimic. - Trebuie să spun ceva.
Da, dar nu trebuie să fie adevărul.
- Găsesc eu ceva. - Bine.
Şi...
- Bună, ce faceţi? - Bună.
Intră.
- Unde e? - Acolo, în dormitor.
Am fost îngrijorată crezând că e în El Salvador.
Văd că ai învăţat să minţi.
N-am ştiut cum să-ţi spun.
Şi acum ce ai de gând să faci?
Părăseşti ordinul? Te căsătoreşti?
Mamă, ce lucruri întrebi şi tu!
Nu se ştie niciodată cu tine.
Cel puţin... cel puţin eu nu ştiu.
Chiar şi asta a trebuit să aflu de la un prieten.
Ce mă făceam fără ea?
Tata ce mai face?
Ca întotdeauna. Nu ştiu.
E mai rău.
Dacă nu te superi, aş vrea să nu-i spui nimic.
Oricum n-ar înţelege.
- Şi Sapic? - Bine.
Rosa, nu ştiu ce să fac.
Şi ce ai vrea să fac?
Nimic, mamă.
Nu vrei să fac nimic pentru tine?
Nu e asta.
Adică să nu faci lucrurile mai dificile pentru mine.
Vrei ceva? Fac nişte ceai.
Nu, mulţumesc.
Ce s-a întâmplat? N-am înţeles la telefon.
Conform analizei cu ultrasunete, are placenta previa.
Când va veni momentul, va trebui să i se facă cezariană.
Între timp, trebuie să completeze restul.
Crezi că ar trebui s-o iau acasă?
Trebuie să mă ocup de tatăl ei ca de un copil.
Eşti mama ei...
Dar cred că Rosei îi e mai bine aici.
Asta e impresia pe care mi-a făcut-o.
Dacă ai nevoie de bani, să-mi spui.
- Şi te rog să mă ţii la curent. - Da. Nu-ţi face griji.
Mulţumesc mult.
- Să te conduc. - Nu, zău.
Nu ştiu unde am greşit cu Rosa.
De când s-a născut a fost ca o străină.
Tu ai copii?
Da, unul.
Te împaci bine cu el?
A murit.
Îmi pare rău.
Din cauza unor evenimente care nu au putut fi controlate,
două actriţe de succes ale acestei scene
nu pot fi aici în această seară, din păcate.
Prin urmare, spectacolul a fost anulat.
Cei care doresc să-şi recupereze banii...
Dar cei care n-au altceva mai bun de făcut,
e păcat să piardă rara ocazie de a fi ajuns la teatru.
Dacă rămâneţi...
Promit să vă întreţin cu povestea vieţii mele.
La revedere. Îmi pare rău.
Dacă vă plictisesc, puteţi să vă prefaceţi că sforăiţi... Aşa.
O să înţeleg aluzia şi cu siguranţă n-o să-mi răniţi sentimentele.
Sincer.
Mi se spune "La Agrado"
pentru că eu am încercat întotdeauna să fac viaţa oamenilor plăcută.
Cât se poate de plăcută. Şi sunt foarte autentică!
Priviţi acest trup!
Toate sunt proporţionate.
Ochi în formă de migdală - 80,000.
Nasul - 200,000.
Risipă de bani. O bătaie din anul următor l-a făcut aşa.
Îmi dă caracter, dar dacă ştiam,
nu mă atingeam de el.
Să continui.
Ţâţe, două, pentru că nu sunt monstru.
70,000 fiecare, dar le-am câştigat destul înapoi.
Silicon în...
Unde?
Buze, tâmple, obraji,
şolduri şi fund.
O pinta costa vreo 100,000...
Calculaţi voi, că am pierdut socoteala.
Reducţia maxilarului - 75,000.
Depilare completă, cu laser,
pentru că femeile, ca şi bărbaţii, se trag din maimuţă.
60,000 sesiunea,
depinde de cât de păros eşti. De obicei, de la 2 până la 4 sesiuni.
Dar dacă eşti o divă flamenco, ai nevoie de mai multe.
Deci, cum spuneam,
costă mult să fii autentic, doamnă.
Şi nu poţi să te zgârceşti cu aceste lucruri
pentru că, cu cât eşti mai autentic,
cu atât mai mult semeni cu ce ai visat să fii.
O să te dezechilibreze.
- Te rog, cu atenţie. - Nu-ţi face griji.
Ridicăm puţin. Asta e.
- Te simţi bine? - Da.
Poţi să împingi pe aici...
- Dau eu asta la o parte. - Mulţumesc.
- Te descurci? - Da.
La Spitalul Del Mar, vă rog.
Putem s-o luăm prin Piaţa Medinaceli?
Nu ne întâlnim cu mama ta la spital?
- Vreau să văd piaţa. - Bine.
Opreşte aici!
Aici mă jucam când eram copil.
Sapic!
Vino aici, băiete!
Bună, Sapic.
Câinele ăsta ar merge la oricine.
Tu ai câine?
Nu, dar îmi plac foarte tare.
- Câţi ani ai tu? - Douăzecişisase.
- Şi cât de înaltă eşti? - Nu foarte.
Haide.
Du-te. Înapoi, la tata.
Haide.
La revedere, tată.
- Nu te doare? - Nu.
Minunat. Naştere fără dureri.
Când intră în operaţie?
Într-o oră şi jumătate.
Am timp să-l verific pe tata şi să mă întorc.
Nu trebuie neapărat sa te întorci, mamă.
Vreau să fiu aici cu tine.
Sărută-l pe tata din partea mea.
Păstrez asta.
Pe curând.
La revedere.
Sper că al treilea Esteban este definitiv pentru tine.
Al treilea Esteban?
Lola a fost primul
şi fiul tău, al doilea.
Deci ştiai, Lola a fost şi tatăl băiatului meu.
Bineînţeles.
Nu trebuie să fii geniu.
Lola nu ştie că am avut un copil.
Nu i-am spus niciodată.
Fiul tău ştia?
Nu, nu ştia.
Să nu discutăm despre lucruri triste. E o zi superbă.
Au băgat-o pe Videla în închisoare şi fiul tău urmează să se nască.
- Promite-mi ceva. - Ce?
- Dacă se întâmplă ceva... - Ce s-ar putea întâmpla?
Promite-mi că n-o să ascunzi nimic de copil.
Nici nu trebuie. Poţi să-i spui chiar tu tot ce vrei.
Promite-mi.
Dacă asta te mulţumeşte.
În regulă.
Promit.
Ne-am adunat astăzi pentru a ne lua adio de la sora noastră Rosa.
Manuela, sunt aşa de fericit să te văd.
Păcat că a trebuit să se întâmple acum.
Nu putea să fie altă dată.
Tu nu eşti o fiinţă umană, Lola. Eşti o boală!
Întotdeauna am exagerat.
Şi sunt foarte obosit.
Manuela, sunt pe moarte.
Haide.
Spun adio tuturor lucrurilor.
Am furat-o pe Agrado ca să-mi plătesc biletul spre Argentina.
Am vrut să mai văd o dată oraşul,
râul,
strada noastră.
Şi sunt fericit că pot să-mi iau adio şi de la tine.
Acum trebuie să mai văd doar copilul sorei Rosa.
Fiul meu.
Întotdeauna am visat să am un fiu. Ştii asta.
Când am plecat din Barcelona, îţi purtam copilul.
Ce?
Vrei să spui că şi tu...
L-ai păstrat?
Un băiat minunat.
Vreau să-l văd. L-ai adus cu tine?
E în Madrid, dar nu poţi să-l vezi.
Măcar de la distanţă. Îţi promit că n-o să mă vadă.
E ultimul lucru pe care ţi-l cer.
Nu poţi să-l vezi.
Te rog!
Acum şase luni a fost călcat de o maşină.
A murit.
Am venit la Barcelona doar ca să-ţi spun.
Îmi pare rău.
Copilul!
Unde ai fost?
Nu l-ai scos încă pe Sapic?
- Nu erai aici. - Sunt acum.
Îi e foame.
- Sticla asta s-a încălzit. - O ridici tu, te rog?
Vino aici.
Vicenta, nu-l lăsa pe bărbatul meu să intre, te rog.
E convins că e copilul tău.
Da, ştiu.
E foarte gelos.
I-am spus că e copilul tău.
Nu îndrăznesc să-i spun adevărul.
Oricum n-ar înţelege.
Doar dacă ar fi al meu.
Ce e?
Cine e femeia aia?
E Manuela, noua bucătăreasă.
E cu noi de patru zile.
I-am aranjat camera asta ca să poată sta cu copilul.
Mai ţii minte? Ţi-am spus.
- Ce vârstă ai? - Treizecişiopt.
- Ce înălţime? - Unu cincizecişişapte.
Bine.
Acum poţi să pleci la plimbare.
Du-te.
Aşa.
- Sticla, doamnă. - Mulţumesc.
Mulţumesc.
Nu, nu. Mâncăm acum.
Da?
Să nu spui nimănui de anticorpi.
Maicile ştiu?
Bine.
"O lună mai târziu"
Bună, Lola.
Ţine-l.
Doctorul ce-a zis?
E sănătos. După cum vezi, e normal.
Eşti cu tata.
- Pot să-l sărut? - Bineînţeles.
Fiul meu, îmi pare rău că-ţi las o moştenire atât de rea.
Nu spune asta.
Nu e nici un motiv pentru a se îmbolnăvi.
Acesta e Esteban al nostru.
O să-l cheme tot Esteban?
Mulţumesc.
Voia să fie scriitor.
Ăsta e carnetul lui. Îl lua cu el peste tot.
A scris asta în dimineaţa zilei în care a murit.
Citeşte!
"Aseară mama mi-a arătat o poză.
Jumătate din ea lipsea.
N-am vrut să-i spun, dar din viaţa mea lipseşte aceeaşi jumătate."
Citeşte mai departe.
"Azi dimineaţă m-am uitat prin sertare
şi am găsit un pachet cu poze.
Toate aveau lipsă o jumătate.
Tatăl meu, presupun.
Aş vrea să-l cunosc.
Trebuie s-o fac pe mama să înţeleagă că nu-mi pasă cine e
sau cum arată...
sau cum se poartă cu ea.
Nu mă poate lipsi de acest drept."
Păstrează fotografia.
Mulţumesc.
Nu-mi place ca oricine să-mi sărute copilul.
Cine era femeia care era în bar cu tine?
Femeia era tatăl lui.
Ce-ai spus?
Că este tatăl lui şi e foarte bolnav.
Monstrul ăla e cel care care mi-a omorât fata?
Nu te mai gândi la asta, Rosa.
Sunt oameni care cred că copiii se fac într-o zi.
Dar asta îţi cere mult timp... foarte mult timp.
Din cauza asta e îngrozitor să le vezi sângele în ţărână.
Un şuvoi care curge un minut şi totuşi ne costă ani.
Când mi-am găsit băiatul,
zăcea în mijlocul străzii.
Mi-am înmuiat degetele în sânge şi le-am lins.
Pentru că era al meu.
Animalele îşi ling puii, nu?
Nu mi-era silă de băiatul meu.
Nu ştiu cum e.
Într-un chivot de sticlă şi topaz
aş pune pâmântul care i-a absorbit sângele.
Citeşte mai departe.
Tristeţea ar trebuie să treacă în tine.
Munca. Trebuie să lucrezi.
- Nu vezi că mi-e frig? - Nu, e în regulă.
Haide. N-ar trebui să fii aici.
Bună.
Am un buchet pentru Agrado şi Huma Rojo.
- Da? - Da. Semnaţi aici, vă rog.
- Sigur e pentru Agrado? - Da, aşa zice.
Uite.
Ştii de ce mi se spune Agrado?
Întotdeauna am încercat să fac plăcută viaţa altora.
Da.
"Dragele mele Agrado şi Huma,
Am plecat din nou fără să-mi iau rămas-bun,
deşi ştiu cât de mult îţi place asta, Agrado."
Situaţia cu părinţii Rosei e insuportabilă.
Bunicii îi e teamă că o să se infecteze de la vreo zgârietură.
Îl duc pe Esteban acolo unde nu va mai fi înconjurat de ostilitate.
Agrado, ştii cât ţin la tine.
Ai mare grijă de tine şi de Huma.
Îmi pare rău că pierd premiera,
dar sunt sigură că Omagiu lui Lorca va fi un mare succes.
O să vă scriu,
dar e mai bine să nu mai ştiţi despre mine.
Oh şi să rupeţi scrisoarea.
Manuela voastră."
"Doi ani mai târziu"
Mă întorc la Barcelona după doi ani,
dar de data asta nu mai fug de nimic.
Merg la o conferinţă anti-SIDA organizată de Can Ruti.
Esteban al meu a neutralizat virusul într-un timp record
şi vor să-i studieze cazul.
Sunt aşa de fericită.
Mayi?
Hei, e şi a mea!
Arăţi minunat! Ce mult ţi-a crescut părul.
- Şi al tău la fel. - Nu, e doar peruca pentru piesă.
Stai, ţi s-a desfăcut cercelul. Îl aranjez eu.
Învaţă, animalule!
Animal, dar cine mai are grijă de tine ca mine?
Situaţia cu fiul tău e minunată!
A neutralizat virusul practic peste noapte.
Da. Cazul lui Esteban dovedeşte că virusul poate să dispară.
Încă mai încearcă să afle de ce, dar e un miracol.
Ştiam eu. Cât m-am rugat pentru băiatul ăsta.
Ce-ar fi să stai la noi cât eşti la Barcelona?
Bineînţeles.
Stăm cu bunicii lui.
Mama Rosei abia aşteaptă.
S-a schimbat aşa de mult.
- Al treilea gong, cinci minute. - Trebuie să plec.
Ai fotografia lui Esteban.
Lola mi-a dat-o înainte de a muri.
Am păstrat-o până te-ai întors.
Păstreaz-o.
Mulţumesc.
Şi Nina?
Trebuie să plec.
Nina s-a căsătorit. S-a întors în oraşul ei.
Are şi ea un copil. E gras şi urât.
Foarte, foarte urât.
Ne vedem mai târziu.
"Lui Bette Davis, Gena Rowlands, Romy Schneider...
Tuturor actriţelor care au jucat roluri de actriţe...
Tuturor femeilor care joacă
şi bărbaţilor care joacă şi devin femei...
Tuturor celor care vor să fie mame.
Mamei mele."
Traducerea şi adaptarea: Dappon (alfiaro@yahoo.com)
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro